MARGARETA NOPȚII
După romanul lui Pierre Mac Orlan
Ai fost minunat, dragul meu !
Aș vrea să te aud și în Maeștrii Cântăreți.
Ai fi zis că ești Faust în persoană !
Sunteți prea amabilă, d-nă !
Îmi place mult să cânt Faust; e un rol care mi-e foarte fami...
Calmează-te. Toată lumea spune c-ai fost minunat, dragul meu ! Bravo !
Domnule, scuzați-mă că dau buzna, dar trebuie să vă mulțumesc.
- Sunt răscolit ! - Sunteți prea amabil, d-le.
Nu, credeți-mă, la vârsta mea nu mai ai timp să minți.
Mulțumesc, d-le, dar nu fac decât să-mi interpretez rolul.
Dar cu pasiune !
Am văzut premiera lui "Faust", și încă mi-o mai amintesc..
Ați fost la premiera lui "Faust" ? Dar era în...
1859, iar eu aveam 14 ani.
O seară de neuitat, care mi-a marcat toată tinerețea.
Și de atunci am fugit să văd toți acei Faust care v-au precedat.
A, d-le, ce tristețe ! Aceasta e poate ultima mea seara la operă.
Mulțumită dvs. mi-am regăsit emoțiile de odinioară.
Și vă vorbesc în cunoștință de cauză.
Căci eu sunt dr. Faust.
Dr. Faust ? Adevărat ?
O, nu sunt medic, dar mă numesc Georges Faust.
Căci sunt un descendent indirect al acestui faimos
Faust care s-a născut la Würtemberg în 1480.
Care a făcut acel pact cu diavolul, al cărui ultim suvenir iată-l.
- Ce bijuterie neobișnuită ! - Vă place ? Îmi faceți plăcerea
- de a-l accepta ? - Sunt copleșit, d-le !
Nu are altă valoare decât cea a sublimului.
Sunt foarte mișcat, dar în familia dvs. în mod sigur sunt...
Nu, d-le. Nu mai am familie. Numele ei moare odată cu mine.
Anotimpul margaretelor s-a terminat.
Și cred că și diavolul a devenit o poveste cu tâlc.
Nu mai auzim vorbindu-se de el.
- O, scuze ! - A, tu ești ? Intră.
Ba da, ba da ! Te rog ! Intră.
Ți-l prezint pe dr. Faust.
Omagiile mele, domnișoara...
Marguerite.
Da, așa e. Dl. este ultimul descendent al dr. Faust.
Ei, așa e.
Scuzați-mă că v-am deranjat.
Sper că nu-mi veți purta pică pentru tragica pasiune
pe care am inspirat-o strămoșilor dvs.
E fermecătoare, nu-i așa ?
Cu siguranță, dar, știți, n-am deloc experiența.
Fiecare o vede pe Marguerite după imaginația lui.
Pentru mine, Marguerite e o fantomă adorabilă, iubita necondiționat.
N-am mai întâlnit niciodată asemenea ochi violeți
și mai ales acea stea care strălucește în părul ei.
Steaua aia de toamna de pe fruntea ei,
ca să se poată mai bine călăuzi în noaptea timpurilor.
Marguerite a dvs. e foarte ispititoare.
Îmi pare rău că v-am reținut atât.
Noapte bună, d-le, și încă o dată mulțumesc.
Sunt foarte impresionat de această dovadă a stimei dvs.
Scuză-mă, dragă, Léon.
N-am vrut să întrerup pasionanta d-tale conversație.
Prețul faimei !
O ! Faima !
Felicitările ultimului Faust și darul podoabei blestemate, ageamiule !
- Te-ai gândit la mine ? - Din moment ce sunt aici.
- Câte, în seara asta ? - Trei.
Sper ca asta e de origine bună. Calitatea ultimei ture lasă de dorit.
- Mă miră ! - Drept să-ți spun, mi s-a părut...
"Părut" e cuvântul, prietene. Crede-mă.
Vreți un foc ?
- Mulțumesc. - Urâta seara, nu-i așa ?
Destul de urâta, da.
Tenorul n-a fost strălucit.
- Ați fost la operă ? - Din păcate, da.
Vă contrazic. Tenorul a fost, dimpotrivă, emoționant.
Vocea caldă, învăluitoare, se potrivește de minune
cu angoasele sale, cu fericirea sa trecătoare.
Poate. Dar un Faust tânăr de 45 de ani !!
Nu i-am băgat în seama vârsta; e adevărat, sunt foarte miop.
Dar dvs. păreți foarte exigent.
45 de ani ! E încă tânăr. În fine... pentru mine.
Și ce credeți de Mephisto ? Mie mi s-a părut perfect.
Putere, farmec... avea de toate.
Nimeni nu-i rezista unei ființe atât de convingătoare.
Pentru mine, Mephisto e un personaj secundar, nu i-am acordat importanta.
- Dar chiar și diavolul e cineva ! - Să nu exagerăm.
- Ce noapte ! - Și ea abia începe.
La vârsta mea nopțile nu mai au decât un singur rost:
să te facă să le regreți pe cele trecute când erai în putere.
Și regretele iau locul amintirilor.
Luați asta, d-le. Permiteți-mi. Pentru a îndepărta piaza rea.
Cultul lăcrimioarei se spune că duce la efervescenta.
O noapte bună și lungă, d-le.
Scuzați-mă.
Faust !
Chiar în față.
Încă un client pentru dl. Léon.
- Dl. Léon, vă rog. - Aveți noroc.
Tocmai a sosit.
- Ce e ? - Sunteți căutat.
Vin.
Vă rog.
Scuze.
Nu e nicio masă liberă.
Îmi pare rău, dar e complet.
- Vă rog ocupați loc. - Cine, eu ?
REZERVAT
Tu lucrezi în noaptea asta ?
Da, Angelo e într-o călătorie.
- O călătorie ? - Da. Cu niște brațări mari.
Am fost căutat ?
Da. Un bătrân. Foarte bătrân.
Prea bătrân.
De ce prea bătrân ?
Vă rog, rămâneți așezat.
Vă mulțumesc c-ați venit imediat.
- E firesc. - Ba nu-i firesc deloc.
Dar în seara asta n-am mai suportat.
Mă simt atât de singur... Mă tem de moarte !
Ah, vârsta dvs...
Și ați venit la mine ?
Da. Pentru că mi s-a părut, când v-am întâlnit adineaori pe stradă...
- Pe mine ? - Da ! După operă.
- După operă ? - Da, da !
Tot se merită să-ncerci, nu ?
Am crezut că poate numele meu înseamnă ceva pentru dvs.
Ar trebui să-l recunoașteți: mă numesc Faust.
- F-a-u-s-t ? - F, ca în Faust !
Nu, îmi pare rău.
Era prea frumos.
Acest secol nu-și acordă un anume gen de reverie.
Iertați-mi momentul acesta de speranță.
Parcă totuși mi-aduc aminte de un Faust, dar acum mult timp.
A ! Vedeți ?
Un Faust care și-a terminat cariera într-un mod destul de scandalos.
O ! Scandalos ?
Dar oare vorbim de aceeași persoană ?
Păstrez amintiri foarte exacte despre acest Faust.
Un mic târg pentru viață.
Dvs. sunteți ! Dvs. m-ați uimit cu chibritul acela adineaori, pe stradă.
De atunci, țigara asta arde fără să se consume.
Dacă sunteți cu adevărat cel pe care-l cred eu...
O țigară care nu se mai termină ? Vi se pare !
O să văd dacă-i așa.
Vă cer iertare.
Nu vă voi mai necăji.
Voi fi generos.
Nu v-ați înșelat.
Știam eu.
Dar atunci...
A, asta ? Știința modernă m-a imunizat împotriva acestei practici.
Trebuie să fim în pas cu timpul. Să fim serioși.
- Acum de ce vă temeți cel mai mult ? - De poliție.
În sănătatea dvs., dr. Faust.
Înțeleg. Să fim serioși.
M-ați căutat ?
Haideți, doreați să mă vedeți.
Da, mai înainte.
Și acum nu mai aveți nevoie de serviciile mele.
Mai târziu, poate. Nu zic nu.
Ce derizorii sunt oamenii !
Mai înainte tremurați, neștiind dacă eram cel pe care l-ați căutat.
Acum tremurați pentru că eu sunt !
Dar nu-mi puteam închipui...
Cu ce vă pot ajuta ?
Nu, nu. E prea serios. E o decizie teribilă.
Vă rog să mă scuzați.
Greșiți. Veți suferi un accident, dr. Faust.
Și veți regreta veșnic.
Voi reveni mâine. Poate...
Nu ! Va fi prea târziu, sărmane prieten.
Ospătar !
Liniștiți-vă ! În noaptea asta sunteți invitatul meu.
Noaptea asta deosebită:
Noaptea Walpurgis.
E noaptea când fac afaceri, dr. Faust.
Vă asigur...
Haina d-lui.
Iubirile de mult uitate
Hoinăresc de-a lungul străzilor
Ca niște copii sărmani
Pierduți prin mulțime
Pe pavajul ud
Și siluetele lor gravate
Pe geamurile înghețate ale sălilor de bal
Refrene de-altădată
Cu versurile pline
De vorbe care dor.
Frumos refren al lunii mai
Pe care-adesea au dansat
Și pe furtună, și pe vânt,
Cum în cer dansează albăstrelele
Iubirile de mult uitate
Când iarna va fi revenit
Ca niște zdrențe de bucurie
Fac să se agite visele
Pe care le credeau pierdute
Lângă grilajul scuarurilor
În fiecare noapte
Perechile ce se-nlănțuie
Visează la rândul lor
La bucurii pe veci pierdute.
Iubirile de mult uitate
Plâng după iubirile lor
Dar nu merită osteneala,
Căci ele nu și le mai amintesc
Nici cât de soarele de mai.
Vino ! Hai, vino !
Vreau să-ți prezint un prieten care-a venit în seara asta
pentru tine, să te audă cântând.
Domnișoară...
- Domnișoară... - Bună seara.
Dac-ați venit ca să mă auziți cântând, d-le,
va trebui să mai veniți, pentru că în seara asta n-am fost prea în formă.
Nu ne-am dat seama. Nu-i așa, d-le ?
Nu, nu.
Nu ! Am fumat deja prea mult în seara asta.
Prima dată a avut întotdeauna succes.
I-am spus să mă-nvețe și pe mine, dar nu vrea.
Un secret de familie, se pare.
Numai că doar după aceea și-a inventat familia.
Hai, nu fi rea. De obicei asta mă făcea să râd.
Nu râzi în fiecare seară.
- Ce ți s-a întâmplat ? - Mie, nimic.
L-au arestat azi-dimineață pe Angelo.
Știu.
Și asta te întristează ?
Nu. Mă amuză.
Se-ntâmplă ceva cu mine, și nu înțeleg ce.
Poate reușești tu să-mi explici.
Când ai trăit ani de-a rândul cu un băiat și deodată îl pierzi...
... ar trebui să fii îndurerată.
Mie-mi vine să surâd.
Nici n-am plâns.
Nici nu mă doare.
Am venit aici ca în fiecare noapte, și-am cântat.
Nu mai am inimă, nu-i așa ?
Ba da. Dar tu nu-l iubeai pe Angelo.
Asta-i tot.
Și eu care credeam că voi muri de dragoste !
Dar asta se întâmplă, să mori sau să te omori.
Căci oamenii omoară, și se omoară des din dragoste.
Să te sinucizi sau să mori, nu văd nicio diferență.
Totuși, sinuciderea duce la blestem !
Chiar crezi ?
O, eu... Dar foarte mulți cred în mântuirea sufletului lor.
Și sufletul tău e frumos.
E un suflet excepțional.
Și altceva nimic.
E doar adormit; se va trezi atunci când vei cunoaște dragostea.
Dragostea n-o găsești pe stradă, și cu atât mai puțin în cluburi de noapte.
Iubirea e oriunde îți întinde mâna.
Într-o zi îți va întinde mâna, și tu i-o vei lua.
E scris. În liniile din palma ta.
Ce prieten minunat ! Mă consolează întotdeauna.
Dacă vorbim despre prietenie, să mergem pân' la capăt.
Ce chip ar avea fericirea ta ?
La ce bun ? Ar trebui să întâlnesc o ființă extraordinară.
O ființă care nu există.
Tocmai, imaginează-ți-l.
- O, nu. - Ba da, încearcă ! Nu știi niciodată.
Ascultați bine, d-le doctor.
Va trebui să fie tânăr, bine-nțeles.
Înalt.
Îi văd ochii, zâmbetul.
Un ultim surâs contează, nu-i așa ?
Ar fi nu prea tare, ca să nu se poată lipsi de mine.
Știu că l-aș iubi mai mult decât m-ar iubi el.
Pentru că va fi ultima,
prima,
unica mea dragoste.
Da, vin.
Îmi permiteți ?
Fii drăguță și ține-i companie doctorului, Marguerite.
Marguerite ? Și dvs. vă numiți Marguerite ?
Da. De ce ? Cunoașteți și o altă Marguerite ?
Da. În sfârșit...
Era frumoasă ?
Avea privirea ta... și un surâs...
- Nu, nu... - Ba da, ba da !
Vei vedea. Asta-ți va aduce noroc, Marguerite.
Margareta nopții.
De ce "a nopții" ?
Pentru că te-am întâlnit în noaptea asta.
Iar cealaltă Marguerite mă vizita și ea noaptea...
și fugea când se crăpa de ziuă.
Nici mie nu-mi place ziua. Scuzați-mă.
O să te duci, ai înțeles ?
Fără Angelo ? Nu-i treaba mea.
Vei cere ziarele belgiene. Pachetul va fi înăuntru.
- Nu sunt obișnuit să conduc. - Atunci mergi încet.
Te aștept mâine aici.
La miezul nopții.
E frumoasă dincolo de orice speranță, nu-i așa ?
Dar vorbiți de ea ca un îndrăgostit !
Cine nu-i îndrăgostit de ea ?
Priviți.
- O, dragă prietenă ! Așezați-vă ! - Mâine. E atât de târziu.
Dar ziceți asta în fiecare noapte !
Și-atunci venim și mâine.
Reține aceeași masă pentru mâine. Suntem încăpățânați !
Pe unde trece în fiecare seară, zâmbește.
Fiecare crede că pentru el. Dar ea a și trecut.
Ce ispită !
- Ăsta-i iadul. - Mie-mi spuneți ?
Acum când e prea târziu, îmi dau seama de neantul vieții mele.
O viață întreagă, dedicată studiului și virtuții.
Ce irosire ! Aveți dreptate, măcar o dată: ăsta-i iadul !
De-aș avea o șansă s-o iau de la început !
Ați fi sigur că nu începeți exact la fel ?
O, nu ! N-aș mai face-o a doua oară.
Dacă mi-aș regăsi tinerețea, vă asigur c-aș ști să profit de ea !
V-aș surprinde. De data asta, vreau să am toate viciile !
Toate viciile ? Aici începeți să mă interesați.
- Mult. - Să vedem.
Știți că m-am ocupat întotdeauna de familia dvs.
Să zicem că la un moment dat voi fi în stare să vă propun târgul clasic.
Care ?
Cel pe care l-am făcut odinioară cu celebrul dvs. strămoș.
Ce-mi veți cere în schimb ?
Condițiile nu s-au schimbat, dr. Faust.
- Sufletul meu ? - Nimic mai mult.
Dar ce vreți să faceți cu el ?
Mai întrebați ? Cumpăr, vând, schimb.
Rezultatul operațiunilor mele nu vă interesează.
Oferta mea vă e de interes ?
Aș vrea totuși să știu în ce mă bag. Puneți-vă în locul meu.
Tocmai, nu vă sfătuiesc să-mi faceți greutăți.
Față de vremea strămoșului dvs., aceste valori s-au depreciat.
Mai ales după război.
Actualmente, conștiința e în scădere accentuată.
Și sufletul... sufletul urmează con...
Da, dar sufletul e suflet !
Și al meu e excepțional ! Intact și prețios ! Am avut grijă de el.
Altfel nici nu m-ar interesa.
Iată în sfârșit un folos c-am fost virtuos ! Am ceva valabil de vânzare !
Exact.
Ce-mi oferiți ?
În cazuri excepționale, vă înjumătățesc vârsta.
- Nu-i destul. - Gândiți-vă ce vârstă aveți !
Azi 40 de ani înseamnă floarea vârstei.
Nu, nu, nu !
Regret. Ori așa, ori nicicum.
Și-apoi, cine-mi garantează că mă va iubi ?
Nu insistați, vă rog. Nu garantez nimic, în afara damnării.
Vedeți bine că totul e o înșelătorie !
Deloc. Sunt foarte corect în afaceri.
Eu vă ofer marfa, dvs. vă folosiți de ea.
Ar fi prea ușor.
Nu ! Vreau toate șansele sau nimic !
Iat-o pe Marguerite, plecând, singură-singurică, și seara asta...
Ei bine, dr. Faust, vă încercați norocul ?
Și ce folos aș avea ? A zis "foarte tânăr".
Hotărât lucru, devin prea sentimental.
Voi fi în pierdere.
Veniți. Ați câștigat.
- Încă un lucru. - Care ?
Vreau să fiu mai seducător decât am f...
Nu. Să fim serioși. Nu-mi puteți cere mai mult.
Ce fel de tânăr veți fi, nu e treaba mea.
Haideți, hotărâți-vă.
Vreau să trăiesc !
Permiteți-mi.
Nu-i nimic. S-a terminat.
- Nu. - Nu ce ?
- Asta nu-i tot. - Să terminăm, doctore.
- Aș vrea... - Semnați ! E ultimul meu cuvânt.
Grăbiți-vă, dr. Faust. Se face de ziuă și minutele dvs. sunt numărate.
La cântatul cocoșului.
Nu-l pierdeți.
- Haideți. Așa. - Nu, nu...
Nu puteți refuza să pecetluim pactul nostru !
Pentru o înțelegere bună și lungă, dr. Faust.
Sunt momente în care mă întreb dacă nu cumva am visat.
Dacă toate astea sunt adevărate.
Ce riscați ? Nu aveți nimic de pierdut.
E drept... Evident că...
Nimic de pierdut și totul de câștigat.
Aveți dreptate. E absolut adevărat.
Greșisem. Sunteți un prieten perfect.
Un prieten pe care-l întâlnești prea rar.
Deloc.
Un prieten pe care l-am așteptat 80 de ani.
E mult, știți.
Acum nu ne mai despărțim, prietene. Promit.
- Am promis ! - Da, ai promis.
E ciudat: pentru prima dată am abuzat ușor cu băutura
și mă simt foarte, foarte bine.
Iată, se face curând de ziuă, dr. Faust.
Cântatul cocoșului !
Nu-i putem împiedica pe cocoși să cânte.
Noroc că nu cântă pentru dvs. Nu-i așa ?
E un lucru care nu-mi dă pace.
La ce puteți folosi toate aceste suflete ?
Dar nu citiți ziarele ?
Vă rog, dr. Faust ! Puțină decență !
Am ajuns.
Nu ne vom despărți, bunul meu prieten.
Pentru că eu vă voi însoți înapoi...
Nu, dragul meu, nu ! N-am mai termina niciodată !
Haideți, intrați frumos aici.
Iată.
Faust !
Doctore !
Stați. Stați.
- Faust ! - Da ?
Nu, nimic.
- Dacă am... ? - Sigur, sigur.
- Dar... a dispărut broasca ! - Ba nu ! Ba nu !
Iată broasca, da ?
Gata.
Dar...
Ia te uită...
Să fiu al naibii !
Ediție specială ! Atlantis va fi bătut ?
Mulțumesc, d-le. Mulțumesc, d-le.
Cereți un "Dernières nouvelles" ! Senzațional ! Vești extraordinare !
Hei, d-le ! Ați uitat asta în buzunarul dvs.
Poate e o hârtie importantă.
Bună seara.
- Bună seara, d-le. - Nu mă recunoașteți ?
Nu, îmi pare rău.
Aseară. La operă.
La operă ?
Greșiți, domnule. Cu cine am onoarea ?
Numele meu nu v-ar spune nimic.
- Nu, nu insistați. - Regret, dar nu mi-amintesc.
Că fața dvs. nu aduce aminte de nimeni, e firesc. Dar a mea...
Erați într-o stare ciudată când v-am lăsat azi-dimineață.
Văd că vă simțiți mult mai bine.
- Nu mai sunteți același om. - Nu înțeleg.
Nu zău ?!
Vă exprimați prin rebus-uri, d-le. Dar nu-i nimic.
- Încântat să vă cunosc. - Și eu de asemenea.
Ei bine,
nu sunt nemulțumit.
Ia te uită ! Sunteți rănit ?
Nu te juca cu mine, Georges Faust.
N-ai câștigat și încă nu suntem chit.
O cauți probabil pe Marguerite.
Dar, ca s-o găsești, băiete, ai nevoie tot de mine.
Marguerite, iată-l Georges.
Vine de foarte departe ca să te cunoască.
E fermecător, nu-i așa ?
Aveți dreptate să nu ziceți nimic.
Căci nimic nu valorează cât liniștea ca să nu tulburi această întâlnire...
nesperată.
Vă cunosc bine pe amândoi.
Pe bună dreptate putem spune că sunteți făcuți unul pentru altul.
De o veșnicie te caută Georges, Marguerite.
Ar face orice pentru tine.
Poate pe el îl așteptai.
Aveți tot ce trebuie ca să fiți fericiți sau nefericiți împreună.
Și destul de curând. Veți vedea.
A suferi e delicios când iubești.
E adevărat că voiați să mă cunoașteți ?
E adevărat că așteptați pe cineva ?
Da, dar nu aici.
De ce ? Nu sunteți aici la dvs. acasă ?
Sunt unii care nicăieri nu sunt la ei acasă.
Stelele nu rătăcesc niciodată. Sunt fidele.
Câteodată mor.
Chiar și moarte, lumina lor moare mult mai târziu.
- Lumina femeilor e dragostea, nu ? - Da.
Când vă ascult, simt că vă cunosc dintotdeauna vocea.
Priviți-mă, Marguerite.
Știți dansa ?
Nu. Și regret pentru prima dată în toată viața mea.
Din toată viața dvs. ?
La vârsta dvs. încă puteți învăța.
A, voiam să zic da, dar numai dansurile vechi.
Valsul, de exemplu, dar nu așa ceva.
Să așteptăm un vals, Georges. Avem timp.
Da. Avem tot timpul, Marguerite.
- La telefon. - Imediat.
E Roger. Zice c-a avut un accident cu mașina.
Și-a găsit momentul !
- Ți-am zis să mergi încet ! - Și eu ți-am spus că nu prea conduc.
Nu-i muncă ta.
V-am zis că nu-i treaba mea !
Să vină aici.
Ar fi mai bine să veniți la garaj.
E nostim. Ieri pe vremea asta eram gata să plec oriunde.
Și eu mă gândeam la moarte.
La moarte ?
Când râzi, pari aproape fericită.
Nu aproape.
Sunt fericită.
Frumoasă surpriză, da ?
În meseria noastră, trebuie să te aștepți la orice.
Dar nu te așteptai să mă vezi așa de repede.
Tu m-ai turnat. Polițiștii mi-au spus.
- Și cine te-a scos ? - Și eu am prieteni.
Nu. Unul singur. Și tocmai l-ai pierdut. Păcat.
Și nu-i nimic mai prețios pe lumea asta ca prietenia.
Și pentru Marguerite ai tot prietenie ?
Ți-am înțeles prea bine mică manevră. Don Juan cu picior de lemn !
Greșit. Niciodată nu amestec munca cu sentimentele.
- A venit aseară ? - Desigur. Și în seara asta la fel.
- Bine, merg acolo. - Nu te sfătuiesc.
- Ți-aș sta în cale, nu ? - Mie nu. Nu sunt gelos.
Unde mergi ?
S-o găsesc și s-o aduc înapoi.
Las-o în pace, Angelo, crede-mă. În seara asta ești prea nervos.
Tot mă duc. Am dreptul să vorbesc cu ea, nu ?
Las-o în pace !
Îți interzic să mai pui piciorul la Pigalle, m-ai auzit ?
Nu vreau scandal la locul de muncă.
Înțeles ?
Uite, orașul ne aparține.
Și turnul Eiffel veghează asupra noastră.
Nu mă pot niciodată împiedica să mă gândesc la Paris fără el.
- Îți închipui Parisul fără el ? - Da. Foarte bine.
După cum pot vedea acest teren fără casă.
Și totuși, trebuie să trăiești în timpul tău.
Parisul și-a primit turnul, iar această grădină își va avea casa ei.
- Mă întreb cum va arăta. - Vom ști peste 20 de ani.
Frumoasă, desigur.
Nu, nu așa.
Suntem primul cuplu care-i trece pragul.
Antreul nostru.
Biroul meu.
Cabinetul doctorului.
- Doctorului ? - Da... Adică studiez medicina...
Curând voi fi doctor.
Salonul.
Pianul va fi acolo.
Îmi voi repeta cântecele liniștită.
- Nu vei mai cânta decât pentru mine. - Bine-nțeles.
Camera noastră.
Iată domeniul tău, Marguerite.
Va fi loc și pentru mine ?
Da.
Nu mai e nimic ? Nimeni ?
Nu.
Ești sigură ?
Jură-mi.
Căci te doresc doar pentru mine.
Îți jur c-am uitat totul.
Nimic altceva nu mai contează. Nimeni nu mai există. Decât tu.
O, Marguerite !
Încep să trăiesc cu adevărat.
Fii bun cu mine, Georges.
Căci simt că te iubesc mai mult decât viața !
- Nimic grav ? - Nu. Mai mare sperietură.
Aripa e puțin șifonată. Asta-i tot.
Cauți pe cineva ?
Nu. De ce ?
Credeam că o cauți pe Marguerite.
- Pe Marguerite ? - Am încercat totul ca s-o opresc.
Te asigur.
Dar... fără folos.
De ce s-o oprești ? E liberă.
- N-ai deloc familie ? - Nu.
Probabil că te simți singur.
Mă simțeam. Dar tu ?
Nu mi-a mai rămas decât fratele meu, Valentin.
Locuiește la Paris ?
Nu, la periferie. Ți-l voi prezenta mai târziu.
Moș Jean. Vinde flori în Place Pigalle.
Ce ai ?
Nimic. Nu-mi plac moșnegii, asta-i tot.
Nu-mi place să-i spui așa ! E prietenul meu.
E bun ca pâinea caldă. Locuiește lângă casa mea.
A ta și a lui Angelo.
Nu fi gelos.
Peste 15 minute nu va mai rămâne nici urmă de mine în casa asta.
Îți cer iertare.
Chiar vrei să-ți iei lucrurile ?
Da; așa, totul va fi gata.
Ce e ?
- E acolo, unde e lumina ? - Da.
S-a întors.
O să vin altă dată. În seara asta n-am curaj.
- Curaj pentru ce ? - Să-l fac să sufere.
Să sufere ?
O să urci, m-auzi ? Și-ți iei lucrurile.
Și-l vei face să sufere. Și atunci se va termina totul, cum ziceai adineaori.
- Dar dacă se mânie... - Ți-e frică ?
Fericirea se câștigă.
Du-te. Nu te teme. Sunt aici.
Ai dreptate.
Măcar mă vei aștepta ?
- Ce faci ? - Vezi bine, plec.
- Pleci ? De ce ? - Așa.
Nu minți.
Nu-mi spune iar că din cauza muncii mele !
Nu, m-am obișnuit cu orice. Chiar și cu munca ta.
- Atunci ? - Doar m-am obișnuit.
De-aia plec.
În 24 de ore deja mi-ai găsit înlocuitor !
Multe lucruri se întâmplă în 24 de ore.
Mai întâi am fost pierdută fără tine, apoi...
Apoi fericită fără mine, da ?
Și pentru asta pleci ?
Dar eu ? La mine te-ai gândit ?
- Nu, ție ce-ți pasă ! - Nu mă pot opune ! Trebuie să plec !
Dar de mine ce se va alege ? Sunt nimic fără tine.
Mă voi sinucide și mă vei avea pe conștiință !
Fiecare răspunde de viața sau moartea lui.
Dacă eu mă voi omorî într-o zi, nu voi da vina pe nimeni.
Îți urez să crapi singură în vreun colț ca un câine,
fără niciun ajutor !
Nu te face mai rău decât ești !
Sigur că sunt rău ! N-am eu norocul să am chip de înger că tine !
Dar asta se va schimba. Îngerii mă calcă pe nervi !
Sunt un laș.
Asta nu-i lașitate, Angelo.
Și crezi că vei fi fericită ?
Dragostea nu înseamnă mereu fericire, dar știu că e mai tare decât orice.
Idioato ! Când mă gândesc ce erai atunci când te-am cules !
Asta-i răsplata ce-o primesc ! Bine că scap de tine !
Hai ! Drum bun !
Uită-te bine, Marguerite.
E ultima dată când vezi acest loc.
- I-ai spus la revedere d-lui ? - Haide, Georges, să mergem.
Da, mergeți. Ia-o, dacă te mulțumești cu resturile mele.
Și nu-ți face iluzii, dragul meu; am profitat bine de ea.
Și ce-a făcut pentru mine, nu te amăgi: niciodată n-o va face altuia.
- Nu e adevărat ! - Ba da ! E o consoartă perfectă,
ascultătoare, suplă, mângâietoare, și clienții o plăceau enorm !
Georges, nu-l asculta ! Știi bine că minte !
Ai de gând să taci ?
Ei noaptea, dar... eu ziua !
Georges ! Georges, te rog !
Georges !
Ce-ai făcut ? Ce-ai făcut ?
Pe-aici ! Pe-aici !
Veniți repede !
Unde-i cheia ? A căzut cineva !
- Ce se-ntâmplă ? - A căzut cineva în curte !
Aprindeți ! Nu se vede nimic !
- Ia volanul ! - Nu știu să conduc.
E mort.
- De ce-am venit aici ? - Ia-mi valiza.
La ce te gândești ?
Ce fericiți eram acum o oră !
Vino !
Sărmanul !
Păcat.
Întotdeauna cei mai buni ne părăsesc.
Îmi pare foarte rău pentru el, dar afacerea trebuie să meargă.
- În seara asta, aprovizionare. - Nu pot !
Ascultă, nu începe iar.
Bine. Vei lua mașina.
- Nu pot ! - De ce ?
Mi s-a furat mașina. N-o găsesc nicăieri.
Ce vorbești ?
Angelo o lăsa mereu în fața casei.
Când am fost s-o iau și am aflat vestea, mașina nu mai era acolo.
- Am căutat-o peste tot, degeaba. - Și ?
Le-am spus polițiștilor.
Am făcut-o în interesul dvs. A dvs. e mașina.
Am crezut că fac bine.
Nu ți-am cerut atâta.
Valentin, ți-l prezint pe Georges.
Aș vrea... să ne găzduiești câteva zile.
Intrați, d-le, doar sunteți un prieten al surorii mele.
- Ești cam palidă. - Nu. Doar obosită.
Sunteți rănit ?
- Nu, nu-i nimic grav. - Ba da, sângerați !
Veniți.
Sunt obișnuit cu așa ceva.
- În mașină ați pățit asta ? - Nu, am venit cu trenul.
Oricum, d-le, vă sunt recunoscător că mi-ați adus-o pe soră-mea.
O văd prea rar.
Dar o-nțeleg. Aici nu-i prea vesel.
Credeți-mă,
nu trebuie neglijate rănile trupului mai mult decât cele ale sufletului.
Și acum cred că aveți nevoie de odihnă.
Urmați-mă.
Vezi ? Camera ta e mereu pregătită.
Slujba de la ora 6. Iertați-mă, d-le, Marguerite vă va arăta camera dvs.
Ești în siguranță. Nimeni nu te va căuta aici.
- Mă vei putea aștepta aici. - Să te aștept ?
Unde vrei să mergi ?
Trebuie să mă-ntorc în seara asta la Paris.
Nu te duce acolo ! Nu te duce !
- Georges ! Fii rezonabil, te implor ! - Nu vreau să rămân singur !
Gândește-te ! Trebuie să merg la lucru.
Nu-mi pot schimba obiceiurile, ar da de bănuit !
Căci de-acum toată lumea o fi aflat.
Așa crezi ?
Și-mi porți pică.
Ba da, mi-am dat seama ! Mă detești !
Te detest ? Pe tine ?
Dac-ai ști că n-aveam ce face !
Nu-mi mai puteam controla gesturile ! Era ca și cum nu mai eram eu !
Nu-mi pot explica.
Ce să-ți explici ?
Eu am făcut asta - eu, care n-am făcut rău nimănui !
Cum am putut ajunge să fac rău ?
Le voi spune c-ai vrut să mă aperi pe mine, că totul e din vina mea !
Georges, nu te voi părăsi niciodată !
- Nu te am decât pe tine. - Ți-am dovedit: nu vreau să te pierd.
Imposibil, sunt deja pierdut !
Liniștește-te. Nu mai vorbi, îți face rău.
Am stricat totul într-o noapte !
- Te voi salva ! - E prea târziu !
De ce ?
Nu-ți pot spune.
- Unde mergi ? - Să mă predau.
- Îți interzic ! - Lasă-mă să ies.
Nu, Georges, n-o să mergi.
Lucrurile se vor calma cu timpul. Te voi ascunde, voi sta cu tine cât voi putea.
Vei vedea, pân' la urmă vom fi fericiți. Asta contează.
Acum, când îmi dau seama ce-am făcut,
nu voi mai putea trăi în preajma ta ! Nu te-aș mai putea privi în ochi !
Dar eu nu voi putea trăi fără tine.
Să fugim împreună !
Ce vrei să spui ?
Vom fi măcar liniștiți.
Da...
O, da...
O, da !
Nici liniștea aceea nu e pentru mine.
Lasă-mă, nu te apropia, nu mă mai atinge ! Nu poți înțelege.
Dacă eu nu pot, cine va putea ?
Nu poți face nimic pentru mine. Nimeni nu mai poate.
Dacă nu ai încredere în mine, cum vrei să te ajut ?
Voiam așa de mult să nu afli niciodată...
Ce să aflu ?
E foarte grav ce-ți voi spune.
- Dacă tu ai spune-o, nu te-aș crede. - O să cred tot ce-mi spui.
Ți-amintești ?
Nu.
Încearcă ! Fă un efort !
Încearcă să-ți amintești.
Ajută-mă ! Te rog, ajută-mă.
Da, mi-amintesc inelul.
Era un bătrân cu o barbă albă.
Un doctor, cred. Foarte bătrân.
Da, foarte bătrân. Cu un picior în groapă.
- De ce e la tine inelul lui ? - Nu-i al lui. E al nostru.
- Inelul nostru ? - Da, inelul nostru.
E al nostru, din cauza a ceea ce-am făcut pentru tine în acea noapte.
- Pentru tine ! - Pentru mine ?
Citește-l !
Vezi ? Nici tu nu mă poți crede.
Margareta nopții.
Ba da. Ba da, te cred.
- Nu, zici asta ca să mă liniștești. - Nu, te cred !
Numai că nu știam că eu eram obiectul târgului.
Dar nu el e cel mai tare.
Și te voi elibera de el.
Dar ce dovedește că toate astea sunt adevărate ?
Cum să aud ceva în hărmălaia asta ?
Lindbergh trecea deasupra Londrei acum 2 ore.
Sigur ! Și cine ne dovedește că era el ?
- Cine altcineva ar fi putut fi ? - Ce glumă bună, englezii ăștia !
Și acum ce-i cu el ?
O fi căzut în alcool !
Ajunge ! Nu ne mai înțelegem.
Care era ideea ?
- Că era vorba de un accident. - Da, asta e. Da ?
Poți sări de pe balcon nu doar pe nemâncate, nu-i așa ?
- Un accident stupid. - Un accident ar fi convenabil.
Nimeni nu i-a văzut azi prietena ?
Nu s-a mai întors la el acasă de mai mult de 6 zile cât a stat la la dvs.
Totuși, a fost văzută pe la miezul nopții lângă casa lui. Și nu singură.
S-a dus să-l prezinte pe noul ei iubit lui Angelo.
Originală idee, nu credeți ?
Nu, în noaptea asta a fost aici. Nu-i așa, Alex ?
Ba da. Ca-n fiecare noapte.
Atunci o așteptăm.
Casa mea vă e deschisă. Domnilor, sunteți invitații mei.
Ia te uită ! A sosit.
Nu, nu ! Lăsați-mă să-i spun eu ce s-a întâmplat. De acord ?
A, iată-i. Scuze.
Proiectoarele turnului Eiffel sunt aprinse toate.
- Vreo veste ? - O fi căzut în Canalul Mânecii !
Mai tăceți !
Frumoasă zi, nu ?
Poți fi mândru de d-ta ! Ai câștigat ! Dar în primul rând trișând !
Ești nedreaptă, Marguerite.
Eu nu trișez. Dar un joc e un joc.
Și nu oblig pe nimeni să joace cu mine.
Ești foarte sigur că nu-ți va scăpa.
Până atunci îl las să trăiască.
Asta-i viață ?
Ce poate cere mai mult ?
Voia tinerețea, iubirea... m-am ținut de cuvânt.
E tânăr, frumos.
Iubit.
Căuta pacea și fericirea.
Toată lumea caută fericirea. Și tu. Și eu.
Nu, tu nu.
Răutatea e singura plăcere care-ți mai rămâne.
Probabil că ești fericit acum.
Când mă gândesc că tu ai aranjat totul !
Ne-ai făcut cunoștință, ai vrut să-l iubesc,
și acum faci totul pentru a ne despărți !
- Nu e demn de tine. - Nu vreau s-aud !
Ba da, trebuie !
În noaptea aia a vrut mai mult decât tinerețea și iubirea.
Voia toate viciile.
Și m-ai forțat să-l iubesc !
Ei bine, eu nu trișez ! Și nu vreau să sufere.
Dă-mi-l înapoi.
Câteodată te costă să faci un lucru bun.
Îmi pare rău. Ce e semnat rămâne semnat.
Atunci îl vor aresta !
N-am toate puterile.
- Nu se poate. - Și trebuie să dau seamă.
Ascultă: avea toată viața în fața lui.
Și a stricat totul într-o noapte !
Dar din cauza mea a făcut totul; suntem amândoi vinovați !
Trebuie să fie vreo cale de a-l elibera.
Dacă nu era acolo, ai fi găsit pe altcineva.
- Fără îndoială. - Atunci, vezi bine,
dacă cineva l-ar înlocui, ar semna în locul lui, ție ce ți-ar păsa ?
Tu poți avea întreaga lume, dar eu nu-l am decât pe el.
Ai face orice pentru cei pe care-i iubești.
Eu nu pot face mare lucru.
Atunci privește-mă bine; e ultima dată când mă mai vezi.
Tot ce pot face e să-ți las această noapte pentru a găsi pe altcineva.
Voi găsi.
Dar te previn: orele lui sunt numărate.
Nu contează, voi găsi pe cineva !
Înaintea cântatului cocoșului.
- Sărmana ! Cum a reacționat ? - Rău.
Ținea mult la băiatul ăsta.
E cam slab din fire și se învinovățește că n-a fost acolo să aibă grijă de el.
Ne putem lipsi de ea azi; mai bine ar pleca acasă.
- Nu-i așa ? - S-o lăsăm să facă ce vrea.
Dar cu mașina dvs. ?
- Ce-i cu mașina mea ? - Ați găsit-o ?
- S-o găsesc ? Dar n-am pierdut-o. - Unde e ?
Am împrumutat-o unui prieten.
Știe să-și facă apariția.
- O, iată-vă, în sfârșit ! - Desigur, vedeți ?
E foarte frumos, foarte frumos.
Eram gata amândoi să murim.
Haide, băiete, fii amabil și salut-o pe tânăra domnișoară.
'Seara.
Sărmanul meu băiețaș; nopțile îi par atât de lungi !
Și totuși, aici nopțile trec repede.
Pentru mine, da.
Când eram de vârsta lui... !
- Și ce făceai când aveai vârsta mea ? - Eu ? Mă ocupam de multe fete.
Dacă vi s-ar propune să reîncepeți ?
- Să aveți din nou vârsta lui ? - Vârsta lui ?
- Dar e imposibil, copila mea ! - Nu sunt de acord. Nu știi niciodată.
- Nu v-ar tenta ? - Ce întrebare !
Toată lumea ar vrea să fie tânără.
Mai ales când știi profita de ea.
Numai că nu vrea să plătească prețul.
Prețul ? Dac-ar fi o problemă de preț !...
Prețul n-are nicio importanță ! Eu aș plăti pentru o noapte,
pentru o singură noapte de tinerețe !
- Nu întotdeauna e vorba de bani. - Bani sau altceva, orice.
- Nu vă e frică de iad ? - De iad ?
Frică de iad ? Slabe speranțe !
O, nu ! Iadul m-ar ispiti și mai tare !
Nu-i așa, băiețaș ?
- Ne și părăsiți ? - Scuzați-mă, vin imediat.
Vă așteptăm ! Nu-i așa, băiețaș ?
- Ce vrei cu ea ? - Cu ea, noaptea-ți va părea o clipă.
- Nu-mi spune c-ai reușit ! - Am reușit !
Îți pierzi vremea, Marguerite. Omul acela e al meu de mult timp.
Am zis "Adu-mi o altă semnătură", dar nu oricare.
O semnătură de aceeași valoare.
Nu înțelesesem așa.
Nu-i așa ușor. Toți cei ce se îndoiesc sunt deja proprietatea mea.
Așadar...
Ar fi fost prea frumos.
Ce sigur ești că nu te joci cu liniștea mea !
Și-apoi noaptea e încă și mai greu.
În luna mai nopțile sunt scurte.
Tot voi găsi pe cineva.
Nu te jena. Invit-o pe domnișoara la dans, în loc s-o tot privești atâta.
Ați accepta, nu-i așa, d-ră ?
Regret, doamnă, dar nu dansez.
- Nu pentru asta ați venit ? - Nu în seara asta.
Atunci ce faci aici ? Credeam că pentru a distra clienții.
Nu degeaba ești tânără și drăguță.
Credeți că tinerețea e atât de importantă ?
Tinerețea ? E totul.
Dovada ? Toți bărbații te privesc.
Când eram de vârsta d-tale și eu eram privită.
Și am profitat din plin.
Toate astea așa le-am câștigat. Poți obține multe, dacă ești capabilă.
- Dac-ați putea-o lua de la început ? - De ce mă întrebi asta ?
- Câteodată ai regrete... - De frica morții înainte de vreme ?
Nu, crede-mă, dragă, când ai norocul să fii tânăr,
trebuie să știi să te servești de ea.
- Nu ai cumva 100 de franci ? - Ba da.
- Pentru ce ? - Am pariat 100 F pe Lindbergh.
Pe Lindbergh ? Atunci eu țin banii.
Nu dansați, d-le ?
Nu dansez. Poate fi ridicol, dar nu dansez.
Nu. Nu e ridicol, dar e păcat.
Păcat pentru mine.
Vreți să-mi țineți puțină companie ?
Aici se dansează sau se bea.
Cum nu mai dansez, mă uit.
- Și beau. - Și nu v-a tentat niciodată ?
Ba da, pe vremuri.
Dac-aș fi tânăr, n-aș mai părea ridicol.
Tânăr și frumos.
Dacă înțeleg bine, azi regretați un pic tinerețea dvs.
Da.
Poate că v-aș putea-o reda.
Amăgire, d-ră.
Dvs. și eu ? Un moment de iluzie ?
Nu-i vorba de asta.
Dar dacă v-ați trezi mâine dimineață
tânăr, fraged, liber, cu o viață nouă în fața dvs. ?
Chiar admițând acest miracol, o viață nouă nu mă mai interesează.
- Sunteți trist ? - Întotdeauna trist.
Vă întrebați ce fac aici, nu-i așa ?
Să zicem că e ca un pelerinaj.
Când eram tineri, veneam aici uneori.
Amândoi.
Și erați fericiți ?
Nu știi când ești fericit. Nu știi decât după.
Acuma știu c-am fost foarte fericit.
Așa e. Și eu știu c-am fost fericită.
Dar s-a terminat.
Dar ce e mai grav e să fi cunoscut fericirea și să fii sigur de ea.
Căci nu-ți mai rămâne nimic de căutat.
Ba da. Să-l faci fericit pe cel pe care-l iubești.
Pentru mine, e prea târziu.
A reușit ! Lindbergh a aterizat !
- Nu se poate ! - Ba da ! Acum a anunțat ! La Le Bourget !
A reușit ! A reușit !
Eddy !! A aterizat !
- Nu se poate ! - Ba da ! Du-te !
Nu-i prea înțelept să vă plimbați singură noaptea.
Nu mă plimb.
- Aveți o întâlnire ? - Nu.
- Sigur ? - Da.
- O țigară ? - Da.
Cu așa ochi, ar trebui să vedeți și noaptea.
Nu știu. N-am încercat.
Nu vreți să încercăm împreună ?
- Pleci ? - Cu așa zgomot, cum să lucrez liniștit ?
- Dar afacerea merge strună. - A ta, nu a mea.
Dacă mă caută cineva, sunt la birou.
La bureau de tabac. (=tutungerie)
Privește-mă.
Ce noroc am !
Nu. Nu. Nu imediat.
- Ce prost sunt ! Ai dreptate. Cât ? - Nu, eu nu vreau bani.
Nu vreau mare lucru.
Am făcut un pariu prostesc.
Îmi trebuie trei semnături până în zori.
Știți, e ca... lanțul fericirii. Îmi veți semna ?
Și asta-i tot ce-mi ceri ? O semnătură ?
- Da. O semnătură. - Pe ce ?
- Pe asta. - Hai, fii drăguță.
Fericirea mai întâi. Voi semna după aceea.
Și-apoi vei vedea, îți dau...
Nu, nu vreau nimic. Semnați-mi imediat.
Atâtea mofturi pentru o idioțenie !
- Nu, nu cu cerneală ! - Atunci cu ce ?
- Semnați cu... - Cu ce ?
- Cu sângele dvs. - Cu sângele meu ?
Sunt deja 2 nume; cu al dvs., câștig pariul.
- Și doar pentru asta ești aici ? - Da, doar pentru asta.
Ah, ce fată caraghioasă !
Nu, semnați ! Tot ce vreți după aceea, dar mai întâi semnați !
Nu mă lua drept un imbecil.
Ai niște distracții de un gust îndoielnic !
Ascultați, lăsați-mă să vă explic !
Nu insista !
Sunt lucruri pe care mai bine nu pariezi.
Sunt catolic.
Și eu cred în iad !
Dvs. sunteți, d-ră Marguerite.
Vă recunosc după parfum.
Spuneți-mi de ce culoare e cetățeanul ăsta mic ?
Negru cu alb.
- Și ochii ? - Ochii-i sunt verzi.
- Poftim. - Mulțumesc.
Nu păreți prea veselă.
Tare-aș vrea să vă văd chipul.
- Poate vă pot reda vederea. - Imposibil ! Nu vă bateți joc !
Ați face orice pentru asta, nu-i așa ?
Orice ! Chiar și numai pentru o zi.
N-ar fi o faptă bună, totuși.
O, v-aș binecuvânta pentru tot restul zilelor mele !
Așteptați-mă.
Am găsit !
- Pe cine ? - Poți reda vederea unui orb ?
Ah, acela...
N-am nimic de spus.
A plecat subit, fără să sufere.
E deja ziuă. Mergeți la culcare.
Speram că ați găsit în sfârșit puțină odihnă.
De ce "în sfârșit" ?
V-am auzit umblând până-n zori.
Vă cer scuze că v-am tulburat somnul.
Nu vă scuzați. Mă temeam doar să nu fi fost bolnav.
E adevărat, sunt bolnav. Dar nimeni nu mă poate vindeca.
- Sunteți sigur ? - Absolut !
În orice caz, dvs. încă mai puțin.
Nu eu îmi propuneam să vă ajut.
Dar bunătatea lui Dumnezeu e infinită.
Veți vedea.
- Până la urmă vă veți găsi pacea. - Pacea !
Pacea !
Pacea...
Mulțumesc.
Pentru ce ?
Pentru că nu pui întrebări.
N-am nevoie să-ți pun întrebări.
Pentru mine ești și vei fi mereu sora cea mică.
Orice-ai face, văd prin ochii tăi că răul nu poate sălășlui în tine.
Dac-ai ști !
Îmi vei deschide inima când vei dori.
Dar înainte, trebuie să uiți această casă
și haina pe care o port.
Căci fratelui tău i te destăinui.
Ascultă.
Cineva care mă iubește mult mi-a zis astă seară
că nu-i putem ajuta pe cei iubiți.
Până acum n-am crezut,
dar acum sunt sigură.
Nu putem face nimic pentru cei dragi nouă.
Nici tu nu poți face nimic pentru mine.
Și eu nu pot face nimic pentru cei pe care-i iubesc mai mult decât viața.
Întotdeauna poți face ceva pentru cei iubiți.
Spune-mi ce să fac !
Dacă ți-aș vorbi ca un preot, ți-aș spune
ce trebuie spus, ce trebuie făcut, dar...
nu pot, și nu vreau.
Vei vedea. Îți va spune inima ce să faci. Cu siguranță.
Și poate va fi mai bine așa.
Ei bine ?
Voiai să mă scapi de el, da ? Mulțumesc.
Am făcut tot ce-am putut, te asigur. Am luptat toată noaptea.
Ai luptat ! Dac-ai fi luptat cum pretinzi, ai fi găsit.
O fată ca tine, dacă vrea ceva, știe găsi argumente !
N-ai fost în stare să le găsești.
Îți bați joc de mine, da ?
N-ai dreptul să-mi vorbești așa.
Voi începe din nou. Voi găsi pe cineva, sunt sigură.
Nu ! Nu te mai cred !
- Prea târziu ! - Dă-mi o șansă, o ultimă șansă !
Singura mea șansă e de a nu te fi întâlnit !
Nu fi nedrept !
Nedrept ? N-o să uit niciodată cât am suferit din cauza ta !
Lasă-mă în pace !
De ce-ai făcut asta ?
Acum știu că mă iubești cu adevărat.
Nu, nu face asta.
Știi, nu trebuie să exagerăm importanța acestei hârtii.
Vei vedea că vei găsi pe cineva care să-ți ia locul.
Da.
De ce plângi ?
Nu știu.
Am am întârziat.
A trebuit să conduc pe cineva până la ultima lui locuință, cum se spune.
Angelo.
Nu mai ai de ce să te temi.
Pentru toată lumea, acum e vorba de... un accident regretabil.
Te așteptam.
Ce-ai să faci acum ?
Sezonul s-a terminat pentru tine la Paris.
La Paris, da. Dar în altă parte ?
În altă parte, începe.
Aș putea...
să-ți găsesc un angajament în străinătate, dacă vrei să pleci.
Da. Cât mai repede posibil.
Nu vei pleca singură, Marguerite.
Te voi însoți.
Am mai văzut lași, dar ca tine, niciodată.
Și totuși, am trăit mult.
Ușor de zis.
Eu ? M-ai implorat să-ți redau tinerețea, și ți-am redat-o.
Ți-am dat toate șansele.
Nu, nu sunt mândru de mine când te privesc.
Când mă gândesc c-ai lăsat-o să semneze pentru tine !
- Nu puteți face ceva ? - Nu !
Lasă-i măcar o amintire plăcută.
Du-te și cumpără-i niște flori.
La ce bun ?
Să nu plece cu inima și mâinile goale !
Pe acest pământ, asta se cheamă "iluzii".
Vei vedea, acolo îți va merge sigur bine.
Apoi te vei întoarce.
Bine-nțeles.
Te voi aștepta. În gara asta, trenul care te va duce te va aduce înapoi.
Voi fi aici, pe peron, și vom lua totul de la capăt.
Da. Totul.
Ca și cum nu ne-am fi întâlnit niciodată.
Vei avea timp să uiți.
Pentru prima dată vom fi liberi să ne iubim.
Nu-ți voi scrie niciodată, Georges.
Căci nu voi avea nimic de spus.
Ți-am spus totul.
Du-te, Georges.
Te voi privi plecând...
dar îți cer să nu-ți întorci capul.
Te implor, Georges - mai ales nu te uita înapoi.
Îți cer iertare, Marguerite.
Nu-i nimic, din moment ce e liber
și fericit.
Tu chiar nu regreți nimic ?
Nu.
Iubirea înseamnă să-i iubești pe ceilalți pentru ei.
Doar fericirea lor contează.
Iată de ce acum totul e foarte bine.
Da. Ai dreptate.
Privește, Marguerite.
Ești liberă.
Și tu poți fi fericită.
Auzi ? Fericită !
Marguerite !